Dealurile prind viață
De la sunetul muzicii
De la melodiile cântate
De o mie de ani
Dealurile îmi umplu inima
De sunetul muzicii
Inima mea vrea să cânte Fiece cântec pe care-l aude
Inima mea vrea să bată ca aripile Păsărilor ce se înalță
Dinspre lac spre copaci
Inima mea vrea să suspine Ca un sunet de clopot ce vine
Dinspre biserică, purtat de vânt
Să râdă ca pârâul Prăvălindu-se lin
Peste pietre, în cale
Să cânte toată noaptea
Ca o ciocârlie ce-aduce prinos
Mă duc pe dealuri
Când inima mi-e-nsingurată
Știu că voi auzi
Ce am mai auzit
Inima-mi va fi binecuvântată
Prin sunetul muzicii
Și voi cânta
încă o dată
SUNETUL MUZICII
Salzburg, Austria, în ultimele zile de aur din anii 1930
Aleluia, aleluia
- Maică Stareță. - Soră Bernice.
- Pur și simplu, n-o pot găsi. - Pe Maria ?
Lipsește iarăși.
Trebuia să-i fi pus o talangă la gât.
Ai încercat în staul ? Știi cât de mult adoră animalele.
Am căutat peste tot. În toate locurile obișnuite.
Soră, având în vedere că e vorba despre Maria,
te sfătuiesc să cauți într-un loc neobișnuit.
Ei, Maică Stareță,
sper că infracțiunea asta nouă risipește orice îndoială
pe care ai mai putea-o avea în legătură cu viitorul Mariei, aici.
Întotdeauna încerc să mă încred în îndoielile mele, soră Berthe.
La urma urmei, lâna oii negre ține de cald la fel.
Nu vorbim despre oi, negre sau albe, soră Margaretta.
Dintre toate candidatele la noviciat, Maria este cea mai puțin...
Fiicele mele, fiicele mele.
Vorbeam despre pregătirea aspirantelor noastre.
Responsabila peste novice și responsabila peste aspirante
încercau să mă ajute, susținând puncte de vedere diferite.
Spune-mi, soră Catherine, ce părere ai despre Maria ?
Este o fată minunată, o parte din timp.
- Soră Agatha ? - Este foarte ușor să-ți placă Maria,
cu excepția cazurilor când este greu.
- Și dumneata, soră Sophia ? - O, eu o îndrăgesc foarte mult.
Dar se pare că ea se află mereu în încurcătură, nu-i așa ?
Exact ceea ce spun și eu.
Se urcă-ntr-un copac și-și zgârie genunchiul
Are veșmântul rupt
Dansează-n drum spre slujbă Și fluieră pe scări
Iar sub glugă Are cârlionți
Am auzit-o chiar cântând În biserică
Întârzie mereu la capelă
Dar se căiește cu adevărat
Întârzie mereu la toate
Dar nu și la masă
Nu-mi place să spun asta Dar sunt foarte convinsă
Că locul Mariei nu e la mănăstire
Aș vrea să spun ceva în favoarea ei
Spune, soră Margaretta.
Maria mă face să râd.
Cum să rezolvi O problemă ca Maria ?
Cum să prinzi un nor Și să-l țintuiești la pământ ?
Cum să găsești un cuvânt Care să însemne Maria ?
O guralivă
- O străfulgerare - Un clovn
Multe lucruri pe care le știi Ai vrea să i le spui
Multe lucruri ar trebui să înțeleagă
Dar cum s-o faci să stea Și să asculte tot ce-i spui ?
Cum să păstrezi un val pe nisip ?
Cum să rezolvi O problemă ca Maria ?
Cum să păstrezi lumina lunii
În palmă ?
Când sunt cu ea, mă zăpăcesc Sunt neatentă și visătoare
Și nu știu niciodată precis unde sunt
- Imprevizibilă ca vremea - Rătăcitoare ca un fulg
- E o drăguță - E un demon
E un mielușel
Îl enervează pe cel mai enervant om Alungă viespea din viespar
Poate să oprească un derviș Din rotirea lui
- E blândă, e sălbatică - E-o enigmă, e-un copil
- E-o bătaie de cap - E un înger
E o fată
Cum să rezolvi O problemă ca Maria ?
Cum să prinzi un nor Și să-l țintuiești la pământ ?
Cum să găsești un cuvânt Care să însemne Maria ?
- O guralivă - O străfulgerare
Un clovn
Multe lucruri pe care le știi Ai vrea să i le spui
Multe lucruri ar trebui să înțeleagă
- Dar cum s-o faci să stea - Și să asculte tot ce-i spui ?
Cum să păstrezi un val pe nisip ?
Cum să rezolvi O problemă ca Maria ?
Cum să păstrezi lumina lunii
În palmă ?
Poți să intri, acum, Maria.
Apropie-te, fiica mea.
Acum, stai jos.
Maică Stareță, îmi pare rău. N-am putut să mă abțin.
- Dealurile mă atrăgeau și înainte... - Draga mea.
Nu te-am chemat ca să te scuzi.
Vă rog, lăsați-mă să cer iertare.
Dacă te simți mai bine.
Da, vedeți, astăzi, cerul era așa de albastru
și totul era așa de verde și parfumat, că trebuia să fac parte din asta.
Muntele m-a atras tot mai sus, parcă voia să merg prin nori.
Dacă se lăsa întunericul și te rătăceai ?
Maică, nu m-aș putea rătăci niciodată acolo.
Acela este muntele meu. Am crescut pe el.
Muntele m-a adus aici.
Când eram copil, veneam aici, mă urcam într-un copac
și priveam în grădina mănăstirii.
Le vedeam pe surori lucrând și le auzeam cântând.
Asta mi-a adus aminte de alt păcat, Maică Stareță.
Am cântat acolo, astăzi, fără să am învoire.
Numai în biserică aspirantele cântă după reguli.
Nu mă pot opri, oriunde m-aș afla.
Mai rău, mi se pare că nu mă pot opri să vorbesc.
Despre tot ce gândesc și simt.
Unii numesc asta "onestitate".
O, dar e îngrozitor, Maică Stareță !
Știți că sora Berthe mă pune să sărut podelele, după ce ne certăm ?
În ultimul timp, încep să le sărut de când o văd, ca să nu pierd timpul.
Maria.
Când te uitai la noi peste zid și doreai să ni te alături,
nu însemna că erai pregătită să trăiești la fel ca noi, nu-i așa ?
Nu, Maică, dar mă rog și încerc.
Și învăț. Chiar învăț.
Care e cea mai importantă lecție pe care ai învățat-o ?
Să aflu care este voia Domnului și s-o împlinesc din toată inima.
Maria.
Se pare că voia Domnului este să ne părăsești.
- Să plec ? - Doar un timp.
Nu, Maică ! Vă rog, nu mă alungați !
Locul meu este aici. Asta e casa mea, familia mea. Este viața mea.
- Sigur ești pregătită pentru asta ? - Da, sunt.
Dacă te duci în lume pentru un timp, știind ce dorim de la tine,
vei afla dacă și tu dorești aceleași lucruri.
Știu ce doriți, Maică, și pot să fac asta ! Promit să pot !
Da, Maică.
Dacă este voia Domnului.
O familie de lângă Salzburg caută o guvernantă până în septembrie.
- Septembrie ? - Pentru șapte copii.
- Șapte copii ?!
Îți plac copiii ?
Da, dar șapte !
Îi voi spune căpitanului von Trapp să te aștepte mâine.
Căpitan ?
Un ofițer retras din Marina Imperială. Un om rafinat și brav.
Soția lui a murit, iar el a rămas singur cu copiii.
Înțeleg că i-a fost greu să păstreze o guvernantă, acolo.
De ce i-a fost greu, Maică Stareță ?
Domnul îți va arăta, atunci când va crede de cuviință.
Când Dumnezeu închide o ușă,
deschide undeva o fereastră.
Cum va fi această zi ?
Mă întreb
Ce viitor voi avea ?
Mă întreb
Ar putea fi pasionant
Să ies în lume Să fiu liberă
Inima ar trebui să-mi fie foarte bucuroasă
O, ce se-ntâmplă cu mine ?
Mereu am tânjit după aventură
Să fac ce n-am îndrăznit niciodată
Acum, iată-mă înaintea aventurii
Atunci, de ce mi-e atât de frică ?
Un căpitan cu șapte copii
Ce e atât de înfricoșător ?
Trebuie să scap de îndoială și griji
Dacă nu scap, știu doar că mă voi întoarce
Trebuie să visez la ceea ce caut
Caut curajul care-mi lipsește
Curajul de a munci încrezătoare
De a-mi recunoaște deschis greșelile
De a le arăta ce pot
Și arătându-le lor
Îmi voi arăta mie însămi
Să-mi arate toate problemele lor
Mă voi depăși pe mine însămi
Sunt încrezătoare Mă vor pune la încercare
Dar eu o să le-arăt Că am încredere în mine
Îi voi impresiona cumva
Voi fi fermă, dar blândă
Și toți copiii aceia Fie ei binecuvântați
Mă vor respecta Și mă vor asculta
Cu fiecare pas, sunt tot mai sigură
Că totul va ieși bine
Am încredere Că lumea toată poate fi a mea
Ei trebuie să recunoască Am încredere în mine
Am încredere în soare
Am încredere în ploaie
Am încredere Că primăvara va veni din nou
În afară de asta, vedeți Am încredere în mine
Puterea nu stă în cifre
Puterea nu stă în avere
Puterea stă în nopți Cu somn liniștit
Când te trezești, trezește-te Așa e sănătos
Când cred ceva, cred din toată inima
Când cred ceva, devine parte din mine
Am încredere doar în încredere
Doamne, ajută-mă.
Am încredere doar în încredere
În afară de asta, vedeți Am încredere
în mine
Bună ziua. Iată-mă.
Sunt de la mănăstire. Sunt noua guvernantă, căpitane.
Iar eu sunt vechiul majordom, fräulein.
Îmi pare bine.
Așteaptă aici, te rog.
Pentru viitor, ține minte că în unele camere nu se intră.
Da, căpitane, domnule.
- De ce mă privești așa ? - Nu arătați ca un căpitan de marină.
Mi-e teamă că nici dumneata nu prea arăți ca o guvernantă.
- Întoarce-te. - Ce ?
Întoarce-te.
Pălăria jos.
Schimbă-ți rochia, înainte de a-i întâlni pe copii.
Dar nu am alta.
Când intrăm la mănăstire, dăm săracilor hainele lumești.
Și rochia asta ?
N-a vrut-o niciun sărac.
N-am avut timp să-mi fac o rochie nouă. Știu să fac haine.
Voi avea grijă să primești materiale.
Astăzi, dacă este posibil.
- Acum, fräulein... - Maria.
Nu știu cât de mult ți-a povestit stareța.
Ești a douăsprezecea guvernantă
care are grijă de copii, de la moartea mamei lor.
Cred că vei fi mai bună decât ultima.
Aceea a stat doar două ore.
Ce probleme au copiii, domnule ?
Copiii n-au nicio problemă, numai guvernantele au.
N-au fost în stare să mențină disciplina, fără de care nu se poate.
Antrenează-i la studiu.
Nu le permit să lenevească toată vacanța de vară.
În fiecare după-amiază, mărșăluiesc, respirând adânc.
Respectați strict ora de culcare.
Și ei când se joacă ?
Vei avea grijă să aibă cele mai bune maniere.
- Te numesc la comandă. - Da, domnule.
Iată,
aceasta este noua voastră guvernantă, Fräulein Maria.
La semnal, spuneți-vă numele.
Fräulein, ascultă cu atenție. Învață semnalele, ca să-i poți chema.
Liesl.
Friedrich.
Louisa.
Kurt.
Brigitta.
Marta.
Gretl.
Acum, să vedem cât de atentă ai fost.
Nu am nevoie de fluier, căpitane stareț.
Adică, o să le spun pe nume. Au niște nume adorabile.
Fräulein, casa este mare. Terenurile sunt întinse.
Și nu vreau să aud pe nimeni strigând.
Te rog, ia-l. Învață să-l folosești.
Copiii te vor ajuta.
Iar când te chem pe dumneata, vei auzi asta.
O, nu, domnule. Scuzați-mă, domnule !
Nu pot să răspund la fluierat.
Fluierele sunt pentru animale, nu pentru copii.
Și, în mod sigur, nu pentru mine.
Ar fi prea umilitor.
Fräulein, făceai atâtea nazuri și la mănăstire ?
O, mult mai multe.
Nu știu care este semnalul dv.
Îmi vei spune "căpitane".
Pe loc repaus.
Acum, că am rămas singuri,
vă rog să-mi spuneți, din nou, cum vă cheamă și câți ani aveți.
Eu sunt Liesl. Am 16 ani și nu am nevoie de guvernantă.
Mă bucur că mi-ai spus, Liesl. Vom fi doar bune prietene.
Eu sunt Friedrich. Am 14 ani. Sunt imposibil.
Chiar așa ? Cine ți-a spus asta ?
Fräulein Josephine. Cu patru guvernante în urmă.
Eu sunt Brigitta.
Nu mi-ai spus câți ani ai, Louisa.
Eu sunt Brigitta. Ea e Louisa.
Ea are 13 ani, iar dumneata ești isteață.
Eu am 10 ani și cred că ai rochia cea mai urâtă pe care am văzut-o.
- Brigitta, nu trebuie să spui asta. - De ce nu ?
- Nu crezi că e urâtă ? - Ba da.
Dar a lui Fräulein Helga era cea mai urâtă.
Eu sunt Kurt. Am 11 ani. Sunt incorigibil.
- Felicitări. - ce înseamnă "incorigibil" ?
Cred că înseamnă că vrei să fii tratat ca un băiat.
Eu sunt Marta și marți o să împlinesc 7 ani.
Îmi doresc o umbreluță roz.
Roz e și culoarea mea preferată.
Da, tu ești Gretl.
Și ai 5 ani ?
Dar ești deja domnișoară.
Trebuie să vă spun un secret. N-am mai fost guvernantă.
Nu știi deloc cum să fii guvernantă ?
Deloc. Am nevoie de sfaturi.
Cel mai bine e să începi spunându-i tatei să nu se amestece.
Să nu vii niciodată la cină, la timp.
Să nu-ți mănânci niciodată supa în liniște.
La desert, să-ți sufli nasul întotdeauna.
Să nu crezi niciun cuvânt, Fräulein Maria.
- O, de ce nu ? - Fiindcă îmi placi.
Copii, ieșiți la plimbare.
Ordinul tatei. Grăbiți-vă.
Repede, repede, repede.
Fräulein Maria, eu sunt Frau Schmidt, menajera.
Îmi pare bine.
Te voi conduce în camera dumitale. Urmează-mă.
Dragii de ei.
Ai avut mare noroc. La Fräulein Helga a fost un șarpe.
Bună seara.
- Bună seara, copii. - Bună seara, Fräulein Maria.
Încântător ritual.
L-ai învățat la mănăstire ?
Nu.
Reumatismul.
Scuzați-mă, căpitane. Nu am uitat să-i mulțumim Domnului ?
Pentru ceea ce primim, fie ca Domnul să ne facă recunoscători.
- Amin. - Amin.
As vrea să vă mulțumesc tuturor
pentru cadoul pe care mi l-ați pus în buzunar, astăzi.
Ce cadou ?
Este un secret între mine și copii.
Atunci, îți sugerez să-l păstrezi și să ne lași să mâncăm.
Știind cât de emoționată eram,
străină într-o casă nouă,
știind ce important era pentru mine să mă simt acceptată,
ați fost așa de drăguți și atenți să-mi faceți primele momente de aici
atât de călduroase și fericite,
și plăcute.
- Ce ai, Marta ? - Nimic.
Fräulein.
Urmează ca la fiecare masă sau numai la cină
să ne conduci prin această rară și minunată lume nouă
a indigestiei ?
Nu au nimic, căpitane. Pur și simplu, sunt fericiți.
- Rolfe, bună seara. - Bună seara, Franz.
- Sper că totul e în regulă. - Da, da.
- Ceva nou ? - Poate.
- Căpitanul e acasă ? - Este la masă.
- Cu familia ? - Da.
Dă-i imediat telegrama asta.
Desigur.
O telegramă pentru dv, domnule.
Franz ! Cine a adus-o ?
Puștiul acela, Rolfe, bineînțeles.
Tată, pot să plec de la masă ?
Copii, mâine dimineață plec la Viena.
Iarăși, tată !
Cât vei lipsi, de data asta ?
Nu știu sigur, Gretl.
- Te duci iar la baroana Schraeder ? - Vezi-ți de treaba ta !
De fapt, da, Louisa.
- Noi de ce n-o vedem niciodată ? - De ce-ar vrea ea să te vadă ?
O veți vedea pe baroană. O s-o aduc cu mine, în vizită.
Și pe unchiul Max.
Unchiul Max !
Rolfe !
O, Rolfe !
- Nu, Liesl. Nu trebuie ! - De ce nu, prostuțule ?
- Nu știu. - Nu pentru asta ai așteptat ?
Ba da.
- Mi-a fost dor de tine, Liesl. - Da ? Cât de mult ?
Mă gândeam să trimit o telegramă, ca să pot s-o aduc aici.
Ce gând adorabil ! Și de ce nu o scrii chiar acum ?
- Dar sunt aici. - Te rog, Rolfe. Scrie-mi o telegramă.
Am să ți-o încep eu. "Dragă Liesl".
"Dragă Liesl, aș vrea să-ți pot spune
ce simt pentru tine. Stop.
Din nefericire, telegrama asta deja costă prea mult.
cu sinceritate, Rolfe".
- "cu sinceritate" ? - Cu cordialitate.
- "cu cordialitate" ? - Cu afecțiune ?
Voi primi răspuns ?
"Dragă Rolfe. Stop.
Nu te opri ! A ta, Liesl".
Ce bine-ar fi să nu avem de așteptat până când primește tata o telegramă.
Cine știe când te mai văd ?
Păi, să vedem.
Aș putea să vin aici din greșeală.
Cu o telegramă pentru colonelul Schneider. A venit de la Berlin. Stă...
Nu știe nimeni că e aici. Nu-i spune tatălui tău.
- De ce ? - Tatăl tău e atât de austriac.
Toți suntem austrieci.
Unii cred că ar trebui să fim germani și sunt furioși pe cei care nu cred.
Se pregătesc să...
Să sperăm că tatăl tău n-o să aibă necazuri.
Nu-ți face griji. E un mare erou al Marinei. A fost decorat de Împărat.
Nu-mi fac griji pentru el. Îmi fac griji pentru fiica lui.
Pentru mine ? De ce ?
- Păi, ești așa de... - Cum ?
Ești așa de copil !
Am 16 ani. Cum să fiu copil ?
Aștepți, fetițo Pe o scenă goală
Ca destinul să aprindă lumina
Viața ta, fetițo E o pagină goală
Pe care bărbații vor vrea să scrie
Să scrie pe ea
Ai 16 ani spre 17
Copilă, e timpul să te gândești
Mai bine să te ferești Să fii prevăzătoare și atentă
Copilă, ești înaintea unui prag
Ai 16 ani spre 17
Bărbații se vor îndrăgosti unul după altul
Băieți tineri și avizi Depravați și neciopliți
Îți vor oferi mâncare și vin
Tu ești total nepregătită
Să înfrunți o lume a bărbaților
Ești timidă, sfioasă și speriată
De lucruri pe care nu le poți înțelege
Ai nevoie de cineva mai vârstnic și mai înțelept
Care să-ți spună ce să faci
Eu am 17 ani spre 18
Voi avea eu grijă de tine
Am 16 ani spre 17
Știu că sunt naivă
Bărbații pe care-i întâlnesc Pot să-mi spună că sunt dulce
Și mie-mi place să-i cred
Am 16 ani spre 17
Inocentă ca un trandafir
Burlaci mondeni Care beau alcool
Ce știu eu despre ei ?
Sunt total nepregătită
Să înfrunt o lume a bărbaților
Sunt timidă, sfioasă și speriată
De lucruri pe care nu le pot înțelege
Am nevoie de cineva mai vârstnic și mai înțelept
Care să-mi spună ce să fac
Tu ai 17 ani spre 18
Mă voi încredința ție
Intră.
Frau Schmidt.
Pentru rochiile dumitale.
- Căpitanul a pus să ți se trimită. - O, ce drăguț !
Vor fi cele mai frumoase haine pe care le-am avut vreodată.
Crezi că mi-ar mai da materiale, dacă i-aș cere ?
- De câte rochii ai nevoie ? - Nu pentru mine, pentru copii.
Vreau să le fac niște haine de joacă.
Copiii von Trapp nu se joacă. Ei mărșăluiesc.
Desigur că nu ești de acord cu asta.
De când biata soție a căpitanului s-a dus,
el conduce casa asta ca pe una din navele lui.
Fluiere, ordine.
Fără muzică, fără râsete.
Nimic care să-i amintească de ea. Nici măcar copiii.
Dar asta e foarte rău.
Asta e.
Cum îți place camera ? Se vor pune draperii noi, la ferestre.
Dar astea sunt bune.
Au fost comandate unele noi.
- Dar chiar nu-mi trebuie. - Noapte bună.
Frau Schmidt, dacă l-aș întreba pe căpitan despre materiale ?
- Pleacă la Viena, în zori. - Așa e. Cât timp va lipsi ?
Depinde. Ultima dată când a vizitat-o pe baroană, a stat o lună.
N-ar trebui să vorbesc despre asta. Nu te cunosc atât de bine.
Dar, după părerea mea, căpitanul se gândește serios
să se însoare cu ea înainte de sfârșitul verii.
Minunat ! Copiii vor avea iarăși mamă.
Da.
Bine, noapte bună.
Noapte bună.
Doamne, acum știu de ce m-ai trimis aici.
Ca să-i ajut pe copii să fie pregătiți pentru noua lor mamă.
Și mă rog pentru fericirea acestei familii, sub privirile Tale.
Doamne, binecuvântează-l pe căpitan. Pe Liesl, pe Friedrich.
Doamne, binecuvântează-i pe Louisa, Brigitta, Marta și pe micuța Gretl.
Și l-am uitat pe celălalt băiat. Cum îl cheamă ?
Binecuvântează-l, oricum l-ar chema.
Binecuvântează-le pe Maica Stareță, pe sora Margaretta
și pe toată lumea de la mănăstire.
Și acum, Doamne, despre Liesl.
Ajut-o să afle că îi sunt prietenă
și ajut-o să-mi spună ce o preocupă.
O să mă spui tatei ?
Ajută-mă s-o înțeleg, ca să-i pot îndruma pașii.
În numele Tatălui, al Fiului și al Sfântului Duh, amin.
Mă plimbam pe-afară și cineva a încuiat usa mai devreme.
N-am vrut să-i trezesc pe toți și am văzut fereastra dtale deschisă.
N-o să mă spui tatei, nu-i așa ?
Cum te-ai cățărat ?
Așa cum intrăm întotdeauna, ca să le facem farse guvernantelor.
Louisa se poate cățăra ținând un borcan plin cu păianjeni.
Păianjeni ?
Te-ai plimbat pe-afară de una singură ?
Dacă spălam rochia în seara asta, nimeni nu va observa mâine.
Poți să te îmbraci cu asta.
Scoate-ți rochia și pune-o la înmuiat, în cadă.
Vino, așează-te pe pat și hai să stăm de vorbă.
Ți-am spus azi că n-am nevoie de guvernantă.
Poate că am, totuși.
Gretl, te-ai speriat ?
Doar nu ți-e frică de o furtună, nu-i așa ?
Hai, stai aici, cu mine.
- Unde sunt ceilalți ? - Au adormit. Lor nu le e frică.
Nu ? Ia privește.
În regulă, sus, în pat.
- Serios ? - Doar de data asta. Veniți.
- Acum, să-i așteptăm pe băieți. - Ei nu vin. Băieții sunt curajoși.
Voi nu v-ați speriat, nu-i așa ?
O, nu. Voiam doar să ne asigurăm că voi nu v-ați speriat.
- Foarte frumos din partea voastră. - N-a fost ideea mea.
A fost a lui Kurt.
Pe el îl uitasem ! Doamne, binecuvântează-l pe Kurt.
De ce face așa ?
Fulgerul îi spune ceva tunetului și tunetul îi răspunde.
- Dar fulgerul trebuie să fie rău. - Nu chiar.
Atunci, de ce este tunetul așa de supărat ?
Îmi vine să plâng.
Eu, ori de câte ori sunt nefericită, încerc să mă gândesc la ceva drăguț.
La ce fel de lucruri ?
Păi, să vedem. La niște lucruri drăguțe.
Narcise.
Pajiști verzi.
Cerul înstelat.
Picuri de ploaie pe trandafiri Și mustăți de pisoiași
Ceainice de aramă strălucitoare Și mănuși călduroase de lână
Pachete cu hârtie cafenie Legate cu șnur
Astea sunt câteva dintre lucrurile mele favorite
Ponei bălani Și ștrudele crocante cu mere
Clopoței la uși și la sănii Și șnițel cu tăiței
Gâște sălbatice în zbor Cu aripi poleite de lună
Astea sunt câteva dintre lucrurile mele favorite
Fete în rochii albe Cu eșarfe de mătase albastră
Fulgi de zăpadă ce-mi rămân Pe nas și pe gene
Ierni argintii Care se topesc primăvara
Astea sunt câteva dintre lucrurile mele favorite
Când mă mușcă un cățel
Când mă-nțeapă o albină
Când sunt tristă
Pur și simplu, mă gândesc la lucrurile mele favorite
Și-atunci nu mă mai simt așa de rău
- Chiar merge ? - Sigur că da.
- Ție ce-ți place ? - Salcia pufoasă.
- Crăciunul ! - Iepurașii !
- Șerpii !
- Glazura de ciocolată ! - Să n-avem școală.
Bătaia cu perne !
- Telegramele ! - Cadourile de ziua mea !
- Orice cadouri ! - Buburuzele !
- Strănutul !
- Sănătate !
Vedeți ce distractiv e ?
Picuri de ploaie pe trandafiri Și mustăți de pisoiași
Ceainice de aramă strălucitoare Și mănuși călduroase de lână
Pachete cu hârtie cafenie Legate cu șnur
Astea sunt câteva dintre lucrurile mele favorite
Ponei bălani Și ștrudele crocante cu mere
Clopoței la uși și la sănii Și șnițel cu tăiței
Gâște sălbatice în zbor Cu aripi poleite de lună
Astea sunt câteva dintre lucrurile mele favorite
Cu toții.
Fete în rochii albe Cu eșarfe de mătase albastră
Fulgi de zăpadă ce-mi rămân Pe nas și pe gene
Ierni argintii Care se topesc primăvara
Astea sunt câteva dintre lucrurile mele favorite
Când mă mușcă un cățel
Mă muscă un cățel.
Bună seara.
Fräulein, nu ți-am spus să se respecte strict ora de culcare ?
Copiii s-au speriat de furtună și m-am gândit că...
Mi-ați spus, domnule.
Ți-e greu să ții minte niște instrucțiuni atât de simple ?
Numai când e furtună și tună.
Liesl ?
Nu-mi amintesc să te fi văzut după cină.
Da ? De fapt...
Da ?
Păi, am fost...
Vrea să spună
că a stat de vorbă cu mine, ca să ne cunoaștem mai bine.
E prea târziu ca să vorbim despre asta. La culcare !
Fräulein.
Îți amintești cumva că plec mâine dimineață ?
Poți să-ți amintești și că regula de bază, în casa asta, e disciplina ?
Atunci, pot să cred că, până mă întorc,
vei reuși să te conformezi ?
Căpitane.
Putem discuta despre hainele de joacă pentru copii ?
- Dacă îmi puteți da materiale. - D-ta ai multe însușiri.
Iar pisălogeala nu este ultima dintre ele.
- Dar sunt copii ! - Da.
Iar eu sunt tatăl lor.
Noapte bună.
Fete în rochii albe Cu eșarfe de mătase albastră
Când mă mușcă un cățel Când mă-nțeapă o albină
Când sunt tristă
Pur și simplu, mă gândesc la lucrurile mele favorite
Și-atunci nu mă mai simt
așa de rău
Copii, veniți aici ! Priviți !
Haideți !
Fräulein Maria ?
Putem să facem asta în fiecare zi ?
- Nu crezi că te-ai plictisi ? - Ba cred că da.
O dată la două zile ?
Nu m-am distrat așa de când am pus clei pe periuța unei guvernante.
Nu înțeleg cum niște copii drăguți ca voi pot face asemenea farse.
- E simplu. - Dar de ce faceți asta ?
Cum altfel să-i atragem atenția tatei ?
O, înțeleg.
Trebuie să ne gândim la asta.
Bine, veniți aici.
Ce vom face ?
Gândiți-vă la un cântec pentru baroană.
Tatei nu-i place să cântăm.
Poate că-l vom face să-și schimbe părerea. Ce cântece știți ?
Nu știm niciun cântec.
- Niciunul ? - Nici măcar nu știm să cântăm.
N-avem timp de pierdut. Trebuie să învățați.
Dar cum ?
Să începem cu începutul
Așa e bine să începi
La citit, începi cu
A, B, C
La cântat, începi cu Do, re, mi
Primele trei note Se întâmplă să fie
Do, re, mi
Do, re, mi, fa, sol, la, si
Să încerc să fac lucrurile mai ușoare.
Do este o căprioară
Re este un strop de soare
Mi e-o vorbă despre mine
Fa e-o cale foarte lungă
Sol e-un ac cu ața lui
La e-o notă după sol
Si e-un ceai cu unt și gem
Și ne-ntoarcem la căpriță
- Do - Este o căprioară
- Re - Este un strop de soare
- Mi - E-o vorbă despre mine
- Fa - E-o cale foarte lungă
Sol e-un ac cu ața lui
- La - E-o notă după sol
- Si - E-un ceai cu unt și gem
Și ne-ntoarcem la
- Do - Este o căprioară
Re este un strop de soare
Mi e-o vorbă despre mine
Fa e-o cale foarte lungă
Sol e-un ac cu ața lui
La e-o notă după sol
Si e-un ceai cu unt și gem
Și ne-ntoarcem la căpriță
Do, re, mi, fa, sol, la, si, do, sol, do
Do, re, mi și celelalte note sunt numai unelte de făcut cântece.
O dată ce le aveți în minte, puteți cânta un milion de melodii,
amestecând notele. Așa:
Sol, do, la, fa, mi, do, re
Puteți cânta așa ?
Sol, do, la, fa, mi, do, re
Sol, do, la, si, do, re, do
Acum, puneți-le laolaltă.
Sol, do, la, fa, mi, do, re
Sol, do, la, si, do, re, do
- Bine. - Dar nu înseamnă nimic.
Așa că adăugăm cuvinte. Câte unul pentru fiecare notă.
Așa:
Dacă știi să cânți pe note
Poți să cânți aproape-orice
Împreună !
Dacă știi să cânți pe note
Poți să cânți aproape-orice
- Do - Este o căprioară
- Re - Este un strop de soare
- Mi - E-o vorbă despre mine
- Fa - E-o cale foarte lungă
- Sol - E-un ac cu ața lui
- La - E-o notă după sol
- Si - E-un ceai cu unt și gem
Și ne-ntoarcem la căpriță
Dacă știi să cânți pe note
Poți să cânți aproape-orice
Do Este o căprioară
Re Este un strop de soare
Mi E-o vorbă despre mine
Fa E-o cale foarte lungă
Sol E-un ac cu ața lui
La E-o notă după sol
Si E-un ceai cu unt și gem
Și ne-ntoarcem la
Sol, do, la, fa, mi, do, re
Sol, do, la, fa, si
La, sol
Si, do
Sol, do
Munții sunt magnifici, într-adevăr, magnifici.
- I-am pus special pentru tine. - O !
Chiar dacă trebuie să urce la 3 000 m,
Georg crede că trebuie să fie întotdeauna "la înălțimea situației".
Fă glume mai bune sau îmi retrag invitația.
Nu m-ai invitat tu. M-am invitat singur.
- Firește. - Ai nevoie de un supraveghetor.
Iar eu am nevoie de un loc cu bucătărie excelentă,
cu o pivniță cu vinuri fără egal
și cu un preț perfect.
Max, ești scandalos.
Deloc. Sunt un burete încântător.
Ascultați !
Este corul mănăstirii Klopmann.
Sunt buni.
Foarte buni.
Trebuie să explorez zona asta, în zilele următoare.
Undeva, un grup vocal flămând îl așteaptă pe Max Detweiler,
ca să-l jumulească, făcându-l celebru la Festivalul de la Salzburg.
- Ei capătă faimă, iar tu, bani. - Nu-i corect, recunosc.
Dar, cândva, asta se va schimba. Voi căpăta și faimă.
Dumnezeule, ce-i asta ?
Nimic. Doar niște ștrengari de pe-aici.
Sunt foarte emoționată, Georg. Să fiu aici, cu tine.
Copaci, lacuri, ai mai văzut așa ceva.
Nu asta am vrut să spun, iar tu ai înțeles.
- Vrei să spui că eu sunt emoționant ? - Ar fi imposibil ?
Nu, doar foarte puțin probabil.
- Iar ești repezit. - Îmi place să conduc periculos.
Te înțeleg mai bine când te văd aici, Georg.
- În habitatul meu natural ? - Exact.
Vrei să spui că mă simt mai în largul meu
printre păsări și flori și vântul care adie
printre copaci, ca o mare agitată ?
Ce poetic !
Da, aproximativ, nu-i așa ?
Mă simt mai bine aici decât la Viena, în saloanele tale strălucitoare,
pălăvrăgind cu unii pe care-i detest, îmbibându-mă cu șampanie,
poticnindu-mă la valsurile atâtor Strauss, pe care nici nu-i țin minte.
- Asta vrei să spui ? - Da.
Cum ți-a venit ideea asta ?
Îmi place aici, Georg. Este atâta frumusețe și pace.
Cum poți părăsi locul ăsta așa de des ?
O, pretinzând că sunt extrem de activ, presupun.
Activitatea sugerează că ai un scop în viață.
Nu cumva fugi de amintiri ?
Sau, poate, doar caut un motiv să rămân.
Sper că din cauza asta ai venit la Viena atât de des.
- Sau mai erau și alte distracții ? - Mi-e greu să te consider distracție.
Dar cum mă consideri, Georg ?
Adorabilă,
fermecătoare, spirituală, grațioasă, gazda perfectă,
și, s-ar putea să mă urăști pentru asta,
într-un fel, salvatoarea mea.
O, cât de neromantic !
As fi un ticălos nerecunoscător dacă n-aș spune
că tu ai redat un sens vieții mele.
Sunt amuzantă, presupun.
Am cel mai bun croitor din Viena și un cerc strălucit de prieteni.
- Iar recepțiile mele sunt vesele. - O, da.
Dar dă la o parte toate astea
și rămân doar eu, o mică bogătașă singuratică,
care caută ceva, ca și tine.
Mai serviți un ștrudel, Herr Detweiler ?
- Câte am mâncat ? - Două.
Să fie trei, fără soț.
Tot mai mănânci, Max ? Trebuie să fii supărat.
Cuartetul mixt pe care am încercat să-l deturnez de la Sol Hurok.
- Ce i s-a întâmplat ? - Petrie l-a furat înaintea mea.
Urăsc hoții.
Max, trebuie să încerci să te iubești pe tine însuți.
A trebuit să sun la Paris, Roma și Stockholm.
- De la telefonul lui Georg, desigur. - ALtfel, cum îmi puteam permite ?
Îmi plac oamenii bogați, modul lor de viață și al meu pe lângă ei.
Mă întreb unde sunt copiii.
Probabil că au auzit că vin eu și s-au ascuns.
Speram să fie aici, ca să-ți ureze bun-venit.
Max, leapădă-te de caracter o clipă și încearcă să fii fermecător.
Deci ?
Deci ce ?
L-ai convins ? Aud clopotele de nuntă ?
- Bat nebunește. - Minunat.
- Dar nu neapărat pentru mine. - Ce vorbă e asta ?
E vorba că nu e treaba ta.
Țin foarte mult la el, așa că nu ne lua în râs.
Dar sunt copil. Îmi place să râd. Povestește-mi totul.
Hai. Spune-mi toate amănuntele neînsemnate, intime, dezgustătoare.
Să zicem că am sentimentul că mă aflu aici pentru testare.
- De acord. Dar cum ai putea rata ? - Foarte ușor.
Dacă te cunosc eu bine, și te cunosc, draga mea, vei găsi o cale.
- Nu e un bărbat oarecare. - Nu, e bogat.
Moartea soției i-a lăsat în inimă multă durere.
Iar moartea soțului tău ți-a lăsat o mare avere.
O, Max, chiar ești o fiară.
Tu și Georg îmi sunteți ca o familie. De aceea vreau să vă văd căsătoriți.
Trebuie să păstrăm frumusețea de bănet în familie.
- Ce faci acolo ? - O, căpitane von Trapp.
O căutam pe...
N-am observat, adică n-am știut că sunteți...
Heil Hitler !
Cine ești ?
Am o telegramă pentru Herr Detweiler.
- Eu sunt Herr Detweiler. - Da, domnule.
Ai predat telegrama. Acum, pleacă.
- Georg, e doar un copil. - Da, iar eu sunt doar un austriac.
Ceva tot se va întâmpla. Ai grijă să nu ți se întâmple ție.
Max ! Să nu mai spui niciodată așa ceva.
Eu n-am convingeri politice.
- Ce pot să fac, dacă alții au ? - Poți să faci ceva.
Trebuie să faci ceva.
Hei !
Ești dus departe. Unde ești ?
Într-o lume care mă tem că e pe cale să dispară.
Există vreo cale să te aduc înapoi, în lumea în care mă aflu eu ?
- Tată ! Tată ! - Iată-l pe tatăl vostru.
O, căpitane, v-ați întors.
Ieșiți imediat din apă !
O, dv. trebuie să fiți baroana Schraeder.
Sunt udă până la piele.
Alinierea !
Aceasta este baroana Schraeder.
Iar aceștia
sunt copiii mei.
Îmi pare bine.
Uscați-vă, curățați-vă, schimbați-vă hainele și veniți aici să raportați !
Fräulein, dumneata rămâi aici, te rog !
Cred că e mai bine să mă duc să văd ce face Max.
Acum, fräulein,
vreau un răspuns sincer.
Da, căpitane.
Este posibil, sau a fost doar o închipuire a mea ?
Întâmplător, copiii mei s-au cățărat azi în copaci ?
Da, căpitane.
Înțeleg.
Și, dacă-mi este permis, de unde au aceste...
- Haine de joacă. - Asta sunt ?
Eu le-am făcut, din draperiile vechi de la dormitorul meu.
- Draperii ? - Nu sunt uzate aproape deloc.
Copiii le-au purtat peste tot.
Deci copiii mei au colindat prin Salzburg
îmbrăcați în niște draperii vechi ?
Și s-au distrat de minune.
- Au uniforme. - Iertați-mă, cămăși de forță.
Nu pot să fie copii dacă trebuie să aibă grijă de haine.
Nu se plâng.
Nu îndrăznesc. Vă iubesc prea mult și se tem...
Nu-ți cer părerea despre ei.
Trebuie să auziți. Sunteți mereu plecat.
Să nu mai aud niciun cuvânt !
Știu că nu vreți, dar trebuie.
- Liesl nu mai e o copilă. - Niciun cuvânt.
Curând, va fi femeie și nu o veți mai recunoaște.
Friedrich vrea să fie bărbat, dar nu sunteți aici să-l învățați.
Să nu îndrăznești...
Brigitta v-ar putea spune mai multe despre el. Ea observă tot.
Kurt face pe durul ca să-și ascundă durerea că-l ignorați.
Așa cum îi ignorați pe toți.
Despre Louisa nu știu nimic, deocamdată.
Cei mici vor doar dragoste. Vă rog, iubiți-i pe toți.
Nu mai vreau să aud nimic.
- Nu am terminat, căpitane ! - Ba ai terminat, căpitane !
Fräulein.
Acum, îți vei împacheta imediat lucrurile
și te vei întoarce la mănăstire.
Ce e asta ?
E un cântec.
Da. Îmi dau seama că e un cântec. Dar cine îl cântă ?
Copiii.
Copiii ?
l-am învățat să cânte ceva pentru baroană.
Inima mea vrea să cânte Fiece cântec pe care-l aude
Inima mea vrea să bată ca aripile Păsărilor ce se înalță
Dinspre lac spre copaci
Spre copaci
Inima mea vrea să suspine Ca un sunet de clopot ce vine
Dinspre biserică, dus de vânt
Să râdă ca pârâul Prăvălindu-se lin
Peste pietre, în cale
În cale
Să cânte noaptea-ntreagă
Ca o ciocârlie ce-aduce prinos
Mă duc pe dealuri
Când inima mi-e-nsingurată
Știu că voi auzi
Ce am mai auzit
Inima-mi va fi binecuvântată
Prin sunetul muzicii
Și voi cânta
încă o dată
Flori-de-colț !
Nu mi-ai spus niciodată ce copii încântători ai.
Nu plecați.
Fräulein.
Eu
m-am purtat urât. Îmi cer scuze.
Eu vorbesc prea deschis. Este unul dintre cele mai mari defecte ale mele.
Ai avut dreptate.
Nu-mi cunosc copiii.
Mai aveți timp, căpitane. Ei vor atât de mult să vă fie aproape.
Și ai adus din nou muzica în această casă.
O uitasem.
Fräulein.
Vreau să rămâi.
Îți cer să rămâi.
- Dacă pot să fiu de vreun folos. - Ai fost, deja.
Mai mult decât crezi.
Marta.
Cortina !
Sus, pe deal, era un păstor singuratic
Puternică voce mai avea Păstorul singuratic
Oamenii din orașul Din depărtare o auzeau
Tare și limpede Din gâtlejul păstorului
Marta. Marta !
Gretl, prințul !
O auzea un prinț Stând pe podul de la castel
O auzeau drumeții Care duceau poveri
O auzeau clienții De la pensiune
O auzeau băutorii De bere înspumată
A auzit-o și o fetiță Îmbrăcată în roz
Ea i-a trimis înapoi iodlerul Păstorului singuratic
Curând, a auzit mama ei Bucurându-se în ascuns
Ce mai duet pentru fată și păstor
A auzit-o și o fetiță Îmbrăcată în roz
Ea i-a trimis înapoi iodlerul Păstorului singuratic
Curând, a auzit mama ei Bucurându-se în ascuns
Ce mai duet pentru fată și păstor
Ei sunt fericiți
Curând, duetul va deveni trio
- Bravo ! - Bravo !
Foarte frumos !
Minunat !
- Putem păstra păpușile, unchiule ? - Da, putem ?
Sigur că puteți, dragii mei.
ALtfel, de ce i-aș fi spus lui Kohner să-i trimită factura tatălui vostru ?
Ai făcut treabă bună, fräulein.
Sunt foarte impresionat.
Sunt copiii dv, căpitane.
Draga mea, există ceva ce nu poți să faci ?
Nu sunt sigură că pot fi o bună călugăriță.
Dacă ai probleme, voi fi fericită să te ajut.
Atenție, toată lumea !
Vreau să fac un anunț. Surpriză ! Surpriză !
Astăzi, după o lungă și disperată căutare,
am găsit cei mai grozavi concurenți pentru Festivalul de la Salzburg.
Felicitări, Max.
Și pe cine vei exploata de data asta ?
- Corul Saint Ignatius ? - Mai ghicește.
Să vedem. Corul Klopmann ?
- Nu, nu, nu, nu. - Nu, nu ?
Spune-ne.
O familie care cântă. N-o să ghicești niciodată, Georg.
Ce idee încântătoare !
Ce familie ?
A voastră.
Vor fi senzația festivalului.
- Ce e atât de amuzant ? - Tu ești, Max.
Mă coști scump, dar ești foarte nostim.
- Vor face senzație ! - Nu, Max.
E o idee minunată. Nouă, originală.
Max ! Copiii mei nu cântă în public.
Nu mi-o lua în nume de rău c-am încercat.
Copii, pe cine ascultăm, în continuare ?
Cine ?
Da.
Votul este unanim.
Dv, căpitane.
Eu ?
- Nu înțeleg. - Vă rugăm.
Nu, nu, nu, nu.
Am auzit că erați destul de bun.
- Cu foarte, foarte mult timp în urmă. - Eu îmi amintesc, tată.
- Cântați ceva ce știm și noi. - Te rugăm, tată.
Bine.
- De ce nu mi-ai spus și mie ? - Ce ?
Să-mi fi adus muzicuța.
Floare-de-colț
Mereu îmi dai binețe în zori
Mică și albă
Curată, scânteind
Pari fericită
când mă vezi
Floare de nea
Fie să-nflorești
Și să crești veșnic
Floare-de-colț
Binecuvântată fie-n veci țara mea
- Floare-de-colț - Floare-de-colț
Mereu îmi dai binețe în zori
- Mică și albă - Mică și albă
- Curată, scânteind - Curată, scânteind
Pari fericită
când mă vezi
Floare de nea
Fie să-nflorești
Și să crești veșnic
Floare-de-colț
Binecuvântată fie-n veci țara mea
Ajunge să spui un cuvânt, Georg, și poți să intri în noua mea trupă:
Familia Muzicală von Trapp.
Am o idee minunată, Georg.
Hai să umplem această casă, cu adevărat, cu muzică.
Trebuie să dai o recepție mare și strălucită, pentru mine.
- O recepție ? - Da, tată, te rugăm !
E timpul să-ți cunosc toți prietenii
și ei să mă cunoască pe mine. Nu crezi ?
- Înțeleg ce vrei să spui. - O, te rugăm !
Copii, e ora de culcare. Hai, spuneți noapte bună.
Noapte bună, tată.
- Noapte bună. - Noapte bună, doamnă baroană.
Noapte bună, tată.
Noapte bună, unchiule Max.
Va fi prima mea recepție, tată.
- Căpitane. - Herr Zeller. Baroana Schraeder.
- Bună seara, Herr Zeller. - Doamnă baroană.
Îmi pare bine. Bună seara.
Ați remarcat arborarea ostentativă a drapelului austriac ?
Femeile sunt atât de frumoase.
Eu cred că sunt urâte.
Cred că ți-e frică de ele.
Proasto, numai bărbații se tem de femei.
- Cred că și bărbații sunt frumoși. - Nu mai spune.
Liesl, cu cine dansezi ?
Cu nimeni.
Ba nu, dansezi cu cineva.
Îmi acordați acest dans ?
Cu plăcere, tinere.
De ce nu mi-ați spus că știți să dansați ?
Ne era teamă să nu ne pui pe toți să dansăm. Dansatorii von Trapp.
Ce cântă ?
Laendler. Un dans popular austriac.
- Arată-mi. - N-am mai dansat din copilărie.
Îți aduci aminte. Te rog.
- Păi... - Te rog.
Bine. Vino aici.
Acum, tu faci o plecăciune și eu fac o reverență.
- Așa ? - Bine. Acum, facem câțiva pași.
Un, doi, trei. Un, doi, trei.
Un, doi, trei, împreună. Acum, pășim, sărim, pășim, sărim.
Acum, ne întoarcem pe sub mâini. Nu chiar așa.
Așa. Sărim, pășim, sărim. Și pe dedesubt.
Kurt, trebuie să mai exersezi.
Îmi dai voie mie ?
Mai departe nu știu.
- Ești roșie la față. - Chiar așa ?
Cred că nu sunt obișnuită să dansez.
Ați dansat foarte frumos.
Sunteți o pereche frumoasă.
Acum, copiii trebuie să spună noapte bună.
Ne ducem în sală.
- Am pregătit ceva special. - Așa e.
Da, haideți !
Ți-ai făcut griji degeaba, Georg.
Credeai că n-o să găsești niciun prieten la recepție.
- E cam rece în seara asta, nu-i așa ? - O, nu-mi dau seama.
Mie mi se pare mai degrabă cald.
Doamnelor și domnilor.
Copiii căpitanului von Trapp vor să vă spună noapte bună.
Se-aude un dangăt trist Dinspre ceasul din hol
Și dinspre clopotele din turlă
Iar în camera copiilor O pasăre caraghioasă
Se tot ițește, spunând: "cucu"
Cucu
- Toate ne spun cu regret - Cucu
- Dar ne obligă neînduplecat - Cucu
- Să ne luăm rămas bun - Cucu
De la dumneavoastră
Rămas bun, cu bine Auf Wiedersehen, noapte bună
Îmi pare rău că plec Și las priveliștea asta
Rămas bun, cu bine Auf Wiedersehen, adieu
Adieu, adieu Dtale și dtale și dtale
Rămas bun, cu bine Au revoir, auf Wiedersehen
Mi-ar plăcea să rămân Să gust din șampanie
- Da ? - Nu.
Rămas bun, cu bine Auf Wiedersehen, la revedere
Plec oftând Și spun la revedere
La revedere
Mă bucur că plec
Nu pot să mint
Alunec, plutesc
Mă grăbesc, zbor
Soarele s-a culcat
Și trebuie să mă culc și eu
Rămas bun
Cu bine
Auf Wiedersehen, la revedere
La revedere
Sunt extraordinari. Ce-ar putea să facă la festival !
Domniță, vreau să-ți spun ceva.
Georg, n-o lăsa pe fata asta să plece. Trebuie să stea la recepție.
- Nu, eu nu... - Gata. Oprește-te.
- Georg, te rog. - Poți rămâne, dacă vrei, fräulein.
Insist. Vei fi partenera mea, la cină.
E vorba de afaceri. Franz.
Mai pune un tacâm lângă al meu, pentru Fräulein Maria.
- Bine. - Se pare că totul s-a aranjat.
- Așa e. - N-am o rochie potrivită.
Poți s-o schimbi. Te așteptăm.
Căpitane, trebuie să fii foarte mândru de cei mici.
Sunt, mulțumesc.
Există o exprimare mai frumoasă a ceea ce este bun în țara noastră
decât vocile nevinovate ale copiilor noștri ?
Stați puțin, baroane.
Vreți să ne convingeți că Austria deține monopolul asupra virtuții ?
Herr Zeller, unii dintre noi preferă cântecele austriece,
oribilelor amenințări germane.
Struțul își îngroapă capul în nisip,
iar, uneori, în drapel.
Poate că pe cei care vă avertizează că vine Anschluss-ul, și va veni,
îi veți înțelege mai bine dacă vă vor spune totul cântând.
Dacă naziștii cuceresc Austria, dv veți fi secțiunea de trompete.
Mă flatați.
O, ce stângăcie din partea mea ! Voiam să vă acuz.
Sunteți foarte amabilă că mă ajutați, dnă baroană.
Sunt încântată să te ajut, Maria.
Nu cred că am nicio rochie potrivită.
Dar unde este rochia aceea drăguță, pe care ai purtat-o seara trecută ?
Când căpitanul nu-și mai putea lua ochii de la tine.
Nu-și putea lua ochii de la mine ?
Hai, draga mea, suntem femei.
Să nu pretindem că nu știm când un bărbat ne acordă atenție.
- Uite-o. - Căpitanul acordă atenție tuturor.
Nu este nevoie să te aperi, Maria.
Ești destul de atrăgătoare, să știi.
Căpitanul n-ar fi bărbat dacă nu ți-ar acorda atenție.
Doamnă baroană, sper că glumiți.
Deloc.
Dar n-am făcut nimic ca să...
Nici nu trebuie, draga mea.
Nimic nu e mai irezistibil ca o femeie îndrăgostită de un bărbat.
- Îndrăgostită ? - Desigur.
Frumusețea e că și el crede că e îndrăgostit de tine.
Dar nu-i adevărat.
Sunt sigură că ai observat cum te privește în ochi.
Și, știi, ai roșit astă-seară, când te ținea în brațe, la dans.
Nu pune la inimă.
Cred că o să-i treacă destul de repede.
Știi, așa fac bărbații.
Trebuie să plec.
Nu trebuie să mai rămân aici.
- Pot să te ajut cu ceva ? - Nu, cu nimic.
Ba da.
Nu-i spuneți niciun cuvânt căpitanului.
Nu, nici nu mă gândeam.
Adio, Maria.
Sunt sigură că vei fi o călugăriță foarte bună.
Șampanie, dragule.
Simt nevoia să sărbătoresc. Noroc.
- Ai aflat ceva. - Poate.
Dacă știi atâtea, spune-mi cum s-o fac pe fräulein să-l convingă pe Georg.
Vreau să-i duc pe copiii ăștia la festival.
Elsa, e important pentru Austria.
Și nu ți-ar strica nici ție.
Așa mă gândeam și eu.
Dacă este vorba despre influență,
poate că eu sunt aceea cu care trebuie să vorbești.
- Doi. - Trei.
- Patru. - Cinci.
- Șase. - Șapte.
Opt.
- Patru. - Doi.
- Șapte. - Cinci.
- Doi. - Șase.
Nu-i distractiv ?
- Patru. - Eu sunt numărul cinci.
- A, da. - Opt.
- Doi. - Patru.
Șase.
Doi.
Doamnă baroană, vă supărați dacă ne oprim ? Am obosit.
Cum doriți, dragii mei.
Mai jucăm mâine.
E atât de odihnitor la țară, nu-i așa ?
Bea niște limonadă.
Există vreo cale mai ușoară ?
Mă gândesc, cu o plăcere diabolică, la tine, ca mamă a șapte copii.
Cum ai de gând să faci asta ?
Dragul meu, n-ai auzit niciodată
de acel lucru minunat, numit școală cu internat ?
Baroana Machiavelli.
Unchiule Max, unde e tata ?
Cred că e în casă.
Ce s-a întâmplat, de sunteți așa posomorâți ?
- Nimic. - Știu. Hai să facem repetiție.
Pentru ce ?
Să ne închipuim că suntem pe scenă, la festival.
- Nu am chef să cânt. - Nu fără Fräulein Maria.
Liesl, ia chitara. Hai, Marta.
Toată lumea, în grup. Treceți la locurile voastre.
Acum, fiți veseli, da ? Dă-ne tonul, Liesl.
Hai, impresionați-mă.
Gretl, tu de ce nu cânți ?
Nu pot. Mă doare un deget.
Dar ai cântat așa de frumos în seara recepției.
Haideți, toți. Încercați ceva ce știți.
Bucurați-vă. Fiți veseli.
Gata, Liesl.
Dealurile prind viață
De la sunetul muzicii
De la melodiile cântate
De o mie de ani
Dealurile îmi umplu inima
De sunetul muzicii
Au vrut să cânte pentru mine, dragii de ei.
Frumos, foarte frumos. Nu vă opriți.
- Ceva mult și rece, Georg ? - Nu, mulțumesc, draga mea.
- Tată. - Da, Brigitta.
E adevărat că Fräulein Maria nu mai vine ?
Da, cred că e adevărat. Ce avem aici ?
- Limonadă roz. - Cu un strop de... Limonadă.
Nu cred asta, tată.
- Ce ? - Despre Fräulein Maria.
A, Fräulein Maria !
Nu v-am spus ce a scris în bilet ? Sunt sigur că v-am spus.
A spus că-i e dor de viața de la mănăstire.
A trebuit să ne părăsească.
Și asta-i tot.
Cred că sunt destul de curajos ca să gust puțin.
- Nici nu ne-a spus la revedere. - V-a spus în bilet.
Nu e același lucru.
Nici prea dulce, nici prea acră.
Doar prea roz.
Tată, cine va fi noua noastră guvernantă ?
Păi...
Nu veți mai avea guvernantă.
- Nu ? - Nu.
Veți avea o nouă mamă.
O nouă mamă ?
Am discutat despre asta, aseară. Totul este stabilit.
Și toți vom fi foarte fericiți.
Bine, bine. Fugiți la joacă.
Da, copii ?
- Mă numesc Liesl. - Da, Liesl ?
Noi, frații și surorile mele, vrem s-o vedem pe Fräulein Maria.
Pe Fräulein Maria ?
O, pe Maria.
Intrați, vă rog.
Așteptați aici.
Eu sunt sora Margaretta. Înțeleg că ați întrebat de Maria.
Trebuie s-o vedem. Îi spuneți că suntem aici ?
- Mi-e teamă că nu pot să fac asta. - Dar trebuie !
- E guvernanta noastră. - O vrem înapoi.
Nici măcar nu ne-a spus la revedere.
Nu vrem decât să vorbim cu ea.
Îmi pare foarte rău, dar Maria s-a retras în recluziune.
- Nu vrea să vadă pe nimeni. - Pe noi o să vrea să ne vadă.
Vreau să-i arăt degetul.
Altă dată, dragii mei.
O să-i spun că ați căutat-o.
- E frumos că ați venit în vizită. - Trebuie să vorbim cu ea !
Fuguța, copii. Fuga acasă !
Sunt sigură că ar vrea să ne vadă.
Soră Margaretta, te rugăm !
- La revedere, copii. - Soră Margaretta, te rugăm !
Despre ce era vorba, soră ?
Copiii von Trapp, Maică Stareță.
Voiau s-o vadă pe Maria.
A vorbit, cumva ? Ți-a spus ceva ?
Nu spune niciun cuvânt, Maică Stareță, decât când se roagă.
Biata copilă.
Este ciudat. Pare fericită că s-a întors aici,
dar este și nefericită.
Poate că eu am greșit, lăsând-o singură atâta timp.
Adu-o la mine, chiar dacă nu este pregătită.
Da, Maică Stareță.
Soră Augusta, du-o la vestiar pe noua noastră aspirantă.
Domnul să te binecuvânteze, fiica mea.
Da, adu-o înăuntru.
Ești nefericită. Îmi pare rău.
Maică Stareță.
De ce te-au trimis înapoi ?
Nu m-au trimis ei. Eu am plecat.
Stai jos, Maria.
Povestește-mi, ce s-a întâmplat.
Mi-a fost frică.
- Frică ? S-au purtat urât cu tine ? - O, nu !
Nu, am fost tulburată. Am simțit...
Niciodată nu m-am simțit așa, înainte.
Nu mai puteam să stau. Știam că aici voi fi în siguranță, ferită de asta.
Maria, nu trebuie să folosim mănăstirea ca pe un adăpost.
Ce anume nu poți să înfrunți ?
Nu pot să-l înfrunt pe el.
Pe el ?
Mulțumesc, soră Margaretta.
Pe căpitanul von Trapp ?
- Ești îndrăgostită de el ? - Nu știu.
Nu știu. Eu...
Baroana a spus că sunt. A spus că și el e îndrăgostit de mine.
Dar n-am vrut să cred.
Uneori, ni se întâlneau privirile.
Mie mi se tăia răsuflarea.
- L-ai lăsat să-ți vadă sentimentele ? - Nu știu.
Asta mă torturează. Eu m-am promis lui Dumnezeu.
Să vreau și dragostea lui, era rău. Nu puteam să mai rămân.
În clipa asta, sunt gata să depun jurământul.
- Vă rog, ajutați-mă. - Maria.
Dragostea dintre un bărbat și o femeie este sfântă. Tu ai multă iubire de oferit.
Trebuie să afli asupra cui vrea Domnul să-ți reverși iubirea.
Dar mi-am promis viața Domnului. Mi-am dedicat viața slujirii Lui.
Dacă iubești un bărbat, nu înseamnă că-l iubești mai puțin pe Dumnezeu.
Nu.
Trebuie să afli.
Trebuie să te duci înapoi.
Nu-mi puteți cere să fac asta. Vă rog, lăsați-mă să rămân. Vă implor.
Zidurile astea nu au fost construite ca să ne ferească de probleme.
Trebuie să le înfrunți.
Trebuie să trăiești viața care ți-a fost hărăzită.
Urcă fiece munte
Caută și sus și jos
Urmează fiece potecă
Fiece cărare pe care-o știi
Urcă fiece munte
Treci fiece apă
Urmează fiece curcubeu
Până îți găsești visul
Un vis care-ți va cere
Toată dragostea pe care-o poți da
În fiecare zi din viața ta
Cât timp vei trăi
Urcă fiece munte
Treci fiece apă
Urmează fiece curcubeu
Până îți găsești visul
Un vis care-ți va cere
Toată dragostea pe care-o poți da
În fiecare zi din viața ta
Cât timp vei trăi
Urcă fiece munte
Treci fiece apă
Urmează fiece curcubeu
Până îți găsești
visul
Copiii mei nu obișnuiesc să aibă secrete.
Nu avem secrete, tată.
Și copiii mei nu obișnuiesc să întârzie la cină.
- Nu ne-am dat seama că e târziu. - Înțeleg.
Cine va fi primul care îmi va spune adevărul ? Friedrich.
Brigitta. Liesl.
Unde crezi că am fost, tată ?
Dacă nu ne crezi, înseamnă că bănuiești că am fost în altă parte.
- Marta. - Da, tată.
Tu îmi vei spune.
Ți-a spus și Friedrich. Am fost să culegem fructe de pădure.
- Uitasem. Ați cules fructe de pădure. - Da, ne place să culegem.
Toată după-amiaza ?
- Am cules mii. - Mii ?
- Erau peste tot. - Ce fel de fructe de pădure ?
- Afine, domnule. - Afine.
E prea devreme pentru afine.
- Erau fragi. - Fragi ?
A fost așa de frig în ultimul timp, că s-au învinețit.
Foarte bine. Arătați-mi fragii.
- Noi... - Păi...
- Arătați-mi fragii culeși. - Nu le mai avem.
Nu le mai aveți ? Dar ce s-a întâmplat cu ele ?
- Noi... - Le-am mâncat.
- Le-ați mâncat ? - Da.
- Erau așa de bune. - Delicioase.
Foarte bine.
Fiindcă v-ați îndopat cu mii de fragi,
înseamnă că nu vă e foame, deci îi voi spune lui Frau Schmidt
să nu vă servească cina.
Tu ești de vină. Trebuia să-i spunem adevărul.
Și să se înfurie pe noi ?
E mai bine decât să murim de foame.
N-am făcut nimic rău. Am vrut doar s-o vedem.
Îmi chiorăie stomacul.
Ar fi putut să ne lase măcar s-o salutăm.
- Mă întreb ce gust are iarba. - Mă simt groaznic.
Când Fräulein Maria voia să se simtă mai bine, cânta cântecul acela.
Hai să încercăm.
Picuri de ploaie pe trandafiri
Și mustăți de pisoiași
Ceainice de aramă strălucitoare
Și mănuși călduroase de lână
Pachete cu hârtie cafenie Legate cu șnur
Astea sunt câteva dintre lucrurile mele favorite
De ce nu mă simt mai bine ?
Fete în rochii albe
Cu eșarfe de mătase albastră
Fulgi de zăpadă ce-mi rămân Pe nas și pe gene
- Ierni argintii - S-a întors Fräulein Maria !
Care se topesc primăvara
Astea sunt câteva dintre lucrurile mele favorite
Când mă mușcă un cățel Când mă-nțeapă o albină
Când sunt tristă
Pur și simplu, mă gândesc la lucrurile mele favorite
Și-atunci nu mă mai simt
Așa de rău
- Mă bucur că vă văd. - Ne-a fost dor de dta.
Și mie mi-a fost dor.
- Kurt, ce mai faci ? - Mi-e foame.
- Ce ai pățit la deget ? - Mi l-am prins.
- Unde ? - În dinții lui Friedrich.
- Liesl, tu ești bine ? - Destul de bine.
- A mai venit vreo telegramă ? - Niciuna.
Încep să mă obișnuiesc cu gândul. O să mă bucur când va începe școala.
Nu poți profita de școală ca să scapi de probleme. Trebuie să le înfrunți.
Am atât de multe să vă spun.
Și noi avem să-ți spunem niște lucruri.
Cel mai important este că tata se va căsători.
Se căsătorește ?
Da, cu baroana Schraeder.
O, înțeleg.
Tată, uite ! S-a întors Fräulein Maria.
S-a întors Fräulein Maria de la mănăstire.
Bună seara, căpitane.
Bună seara.
Toată lumea la cină.
Cina.
Ai plecat fără să-ți iei rămas-bun. Nici măcar de la copii.
Am greșit. Iertați-mă.
De ce ai făcut asta ?
Vă rog să nu mă întrebați. Motivul nici nu mai există.
Fräulein Maria, te-ai întors.
Nu e minunat, Georg ?
Vă doresc multă fericire, doamnă baroană.
Și dv, căpitane. Copiii mi-au spus că vă veți căsători.
Mulțumesc, draga mea.
Te-ai întors ca să rămâi ?
Numai până veți aranja să găsiți altă guvernantă.
Aici erai.
Trebuie să vorbesc cu bucătarul despre șnițel.
Este mult prea delicios, pentru silueta mea.
Iar pe tine te face prea tăcut, la cină.
Sau a fost din cauza vinului ?
Fără îndoială, din cauza vinului.
N-ai idee câte probleme îmi face
alegerea cadoului de nuntă pentru tine.
O, știu. Eu îți sunt de ajuns.
Dar tot vreau să-ți dăruiesc un fleac, cu ocazia asta.
La început, m-am gândit la un stilou.
Dar ai deja unul.
Apoi m-am gândit la o vilă în sudul Franței.
Dar era prea greu de împachetat.
Georg, îți plac iahturile ?
Unul lung și scânteietor, în Mediterana,
sau unul mic, în cadă, ce zici ?
- Elsa. - Unde să mergem în luna de miere ?
Asta e, într-adevăr, o problemă.
O călătorie în jurul lumii ar fi drăguță. Dar apoi mi-am spus:
"o, Elsa, trebuie să existe un loc mai bun".
- Nu-ți face griji, dragule, voi... - Elsa.
Da, Georg.
N-are sens.
Tu și cu mine.
Am fost necinstit față de amândoi
și foarte incorect față de tine.
- Când oamenii vorbesc de căsătorie... - Nu, taci.
Nu mai spune nimic, te rog.
Vezi tu, m-am gândit și la alte lucruri.
Chiar dacă țin atât la tine, nu cred că ești bărbatul potrivit pentru mine.
Ești mult prea independent.
Iar eu am nevoie de cineva care să fie disperat după mine
sau, cel puțin, să fie disperat după banii mei.
Mi-a făcut plăcere fiecare moment petrecut împreună și îți mulțumesc.
Acum, dacă-mi dai voie,
mă duc să-mi împachetez mărunțișurile.
Mă întorc la Viena, unde mă simt acasă.
Iar undeva, acolo,
se află o tânără, care, cred,
nu va deveni călugăriță.
Auf Wiedersehen, dragul meu.
Bună seara.
M-am gândit că s-ar putea să te găsesc aici.
Doriți ceva ?
Nu, nu, nu. Stai jos, te rog.
Te rog.
Îmi dai voie ?
Știi, mă tot gândesc la două lucruri.
De ce ai fugit la mănăstire ?
Și ce te-a făcut să vii înapoi ?
Aveam de îndeplinit un angajament
și m-am întors să-l duc la bun sfârșit.
Asta-i tot ?
Și îmi era dor de copii.
Da.
- Numai de copii ? - Nu. Da.
- Nu trebuia să-mi fi fost dor de ei ? - O, ba da. Desigur.
Dar speram că, poate...
Poate că...
Da ?
Nimic n-a mai fost la fel, după ce ai plecat.
Iar, după ce vei pleca, va fi rău din nou.
Mă gândeam că, poate, te răzgândești.
Sunt sigură că baroana va aranja lucrurile foarte bine.
Maria.
- Nu va fi nicio baroană. - Nu ?
Nu.
Nu înțeleg.
Vezi tu, am rupt logodna și...
- O, îmi pare rău. - Da. Îți pare rău ?
- Ați rupt logodna ? - Da.
Nu te poți căsători cu cineva,
dacă iubești pe altcineva.
Nu-i așa ?
Maica Stareță spune întotdeauna:
"când Dumnezeu închide o ușă, deschide undeva o fereastră".
Ce altceva mai spune Maica Stareță ?
Că trebuie să-ți cauți destinul.
De aceea te-ai întors ?
Și l-ai găsit,
Maria ?
Cred că l-am găsit.
Știu că l-am găsit.
Te iubesc.
O, mi se poate întâmpla mie, asta ?
Poate c-am avut o copilărie grea
Poate c-am avut o tinerețe nefericită
Dar în trecutul meu Greu și nefericit
Trebuie să fi existat Un moment de adevăr
Fiindcă, iată-te Stând aici și iubindu-mă
Fie c-ar trebui, fie că nu
Deci cândva În tinerețe sau în copilărie
Trebuie să fi făcut și eu ceva bun
Din nimic nu obții nimic
Întotdeauna a fost așa
Deci cândva În tinerețe sau în copilărie
Trebuie să fi făcut și eu ceva bun
Știi când am început să te iubesc ?
În seara aceea, la cină, când te-ai așezat pe conul de brad.
Ce ?
Eu mi-am dat seama de când ai suflat prima dată în fluier.
O, dragostea mea !
Fiindcă, iată-te Stând aici și iubindu-mă
Fie c-ar trebui, fie că nu
Deci cândva În tinerețe sau în copilărie
Trebuie să fi făcut și eu ceva bun
Din nimic nu obții nimic
Întotdeauna a fost așa
Deci cândva, în tinerețe
Sau în copilărie
Trebuie să fi făcut și eu ceva
Ceva bun
Maria.
Există vreo persoană căreia trebuie să-i cer mâna ta ?
- De ce să nu-i întrebăm... - Pe copii ?
Cum să rezolvi O problemă ca Maria ?
Cum să prinzi un nor Și să-l țintuiești la pământ ?
Cum să găsești un cuvânt Care să însemne Maria ?
O guralivă
O străfulgerare Un clovn
Multe lucruri pe care le știi Ai vrea să i le spui
Multe lucruri ar trebui să înțeleagă
Dar cum s-o faci să stea Și să asculte tot ce-i spui ?
Cum să păstrezi un val pe nisip ?
O, cum să rezolvi O problemă ca Maria ?
Cum să păstrezi lumina lunii În palmă ?
Herr Detweiler !
- Heil Hitler. - O, bună ziua, Herr Zeller.
Poate că nu ați aflat. Acum sunt Gauleiter.
Heil Hitler.
Vin de la reședința căpitanului von Trapp.
Este singura care nu a arborat drapelul celui de-al Treilea Reich,
după Anschluss.
- Dar am rezolvat asta. - Eu nu...
Menajera mi-a spus că vă găsesc aici.
Doar atât mi-a spus.
Ce doriți să știți ?
Când se întoarce căpitanul ?
E în luna de miere. Nu a luat legătura cu noi.
Să cred că nu a vorbit cu copiii lui de mai mult de o lună ?
Câți bărbați cunoașteți,
care vorbesc cu copiii lor, în luna de miere ?
La întoarcere, va ocupa o poziție corespunzătoare în noua ordine.
Firește. Și permiteți-mi să vă felicit
pentru că ați permis ca festivalul să continue conform programului.
De ce să nu continue ? Nimic nu s-a schimbat în Austria.
Cântecele și muzica vor arăta acest lucru lumii întregi.
Austria este la fel ca înainte.
Heil Hitler.
Hai să mergem acasă.
- De ce era așa de supărat ? - Toată lumea e supărată, acum.
Poate că steagul cu păianjenul negru îi face pe oameni nervoși.
- Tata va avea necazuri ? - Nu neapărat.
Trebuie doar să te înțelegi bine cu toată lumea.
Amintiți-vă asta diseară, la concert.
Vom cânta, într-adevăr, în fața unei mulțimi de oameni ?
Uite. Familia Muzicală von Trapp:
Liesl, Friedrich, Louisa, Brigitta, Kurt, Marta și Gretl.
- De ce sunt eu mereu ultima ? - Fiindcă ești cea mai importantă.
Să mergem.
Sunteți sigur că tata va fi de acord să cântăm în public ?
Îi va face plăcere și va fi mândru.
- Liesl, crezi asta ? - Nu ai încredere în mine ?
Nu.
Ești o fată foarte inteligentă.
Liesl. Liesl !
Rolfe !
Mă bucur atât de mult că te văd. A fost...
Bună ziua.
Dă-i asta tatălui tău, imediat ce sosește.
- E în luna de miere. - Știu.
- Știi ? - Este de datoria noastră să știm tot.
- cine sunteți "voi" ? - Ai grijă să o primească.
- Ce este ? - E o telegramă de la Berlin.
Nu vrei să o aduci personal, diseară ?
Sunt ocupat cu chestiuni mult mai importante.
Și ar fi bine să fie și tatăl tău.
Dar, Rolfe !
Tată !
- Nu vă așteptam atât de curând. - Salut, salut !
Nu vă așteptam înainte de săptămâna viitoare.
- Ați adus suveniruri de la Paris ? - Bună ziua. Ce faci ?
De ce nu ne-ați sunat ?
N-am putut să prindem legătura.
Eu n-am nicio legătură cu asta.
Ne-am întors cât de repede am putut.
Ne-a fost dor de voi.
- Și nouă. - Ne-a fost dor de îmbrățișări.
Ne-a lipsit gălăgia pe care o faceți în fiecare dimineață.
- Ne-au lipsit cântecele voastre. - V-ați întors la timp.
Uite, Fräulein Maria.
Adică, mamă.
Vom cânta diseară la festival.
Ne-am distrat de minune.
Am repetat tot...
Surpriză ! Surpriză !
Aveți niște surprize pe terasă.
Vom mai vorbi despre asta.
Am vrut să vă spun, dar erați plecați. Am luat decizia în ultimul moment.
Am avut noroc că am reușit să-i mai înscriu.
Vor fi senzația festivalului. Șapte copii din aceeași familie !
Max !
Îmi amintesc că ți-am spus clar
ce cred despre cântatul în public.
Comitetul a fost încântat.
- Ce au spus ? - N-am mai văzut atâta entuziasm.
- Dragul meu, numai de data asta. - Nici nu intră în discuție.
- Georg, e pentru Austria. - Pentru Austria ?
- Nu mai există Austria. - Dar Anschluss-ul a fost pașnic.
- Să fim recunoscători pentru asta. - Recunoscători ?
Știi, Max,
uneori cred că nu te cunosc deloc.
Tată, am uitat.
Asta este pentru d-ta.
Maria, trebuie măcar să pretindă că va colabora cu ei.
Trebuie să-l convingi.
Max, nu pot să-i cer să se coboare atâta.
Atunci, voi vorbi eu cu el. Dacă nu-i lasă pe copii să cânte,
asta se va reflecta asupra Austriei.
Da, știu. Nu mi-ar prinde bine nici mie.
Mamă ? Sună așa frumos.
- Îmi place să-ți spun "mamă". - Mie-mi place cum sună.
ÎI iubești foarte mult pe tata. Știu asta.
Foarte mult.
Mamă, ce faci când crezi că iubești pe cineva ?
Adică, atunci când nu-l mai iubești sau când el nu te mai iubește ?
Păi, plângi puțin.
Apoi aștepți ca soarele să răsară din nou.
Întotdeauna răsare.
Sunt atâtea lucruri pe care ar trebui să le știu, dar nu le știu.
- Chiar nu le știu. - Cum să le știi ?
Uneori, am impresia că lumea se sfârșește.
- Și apoi, că abia a început ? - Da.
La fel mi s-a întâmplat și mie. Și la fel de minunat va fi și cu tine.
Crezi, într-adevăr ?
Când ai 16 ani spre 17
Și aștepți să-nceapă viața
Un om drăguț Care-ți ajunge la gânduri
Va ajunge, deodată, și la inima ta
Când asta se va întâmpla
După ce se va întâmpla
Nimic nu va mai fi la fel
Simt, cumva
Că-l voi urma
Dacă, vreodată, mă va chema
Vechile idei despre viață pier
Vechile idei pălesc
Privește Ești soția lui
Și îi aparții
Poți crede că așa ceva
Niciodată nu ți se va întâmpla
Draga mea de 16 ani spre 17
Mai așteaptă un an
- Mai aștept un an. - ... sau doi
Așteaptă încă un an
sau doi
Liesl.
Ce este ?
Berlinul.
Mi s-a oferit un post în Marină.
Mi se cere să accept imediat
și să mă prezint mâine la baza navală de la Bremerhaven.
Știam că așa va fi. Dar n-am crezut că atât de curând.
Un refuz ne-ar fi fatal tuturor.
Iar să mă alătur lor este de neimaginat.
Adună toți copiii.
Nu le spune nimic care să-i sperie. Doar pregătește-i.
Trebuie să plecăm din Austria
și din casa asta,
astă-seară.
Mă doare spatele și mi se rupe inima,
din cauză că un asemenea grup nu va participa la festival.
Când vei face anunțul, noi vom fi deja peste graniță.
Sper că apreciezi sacrificiul pe care-l fac.
N-ai de ales.
Știu. De asta îl și fac.
De ce tata nu pornește motorul ?
Fiindcă nu vrem să ne audă nimeni.
Ce vor spune Frau Schmidt și Franz ?
Vor putea spune sincer că nu știu nimic.
- O să ne mai întoarcem vreodată ? - Într-o bună zi, Liesl. Așa sper.
Tata și unchiul Max vor împinge mașina până în Elveția ?
Aveți vreun necaz cu mașina, căpitane ?
Da, n-am putut s-o pornim.
Karl.
Repară mașina căpitanului von Trapp, ca să poată porni.
Excelent, Karl.
Nu v-am întrebat unde mergeți, împreună cu toată familia.
Iar dv nu m-ați întrebat de ce mă aflu aici.
Se pare că amândoi suferim de o deplorabilă lipsă de curiozitate.
Nu ați răspuns la telegrama
Amiralului Forțelor Navale ale celui de-al Treilea Reich.
Aveam impresia, Herr Zeller,
că, în Austria, conținutul telegramelor este confidențial.
Cel puțin, în Austria pe care o cunosc eu.
Am ordin
să vă duc, în seara asta, la Bremerhaven,
unde veți accepta noul dv post.
Mi-e teamă că va fi imposibil.
Vedeți, noi,
toată familia,
vom cânta astă-seară la festival.
De fapt, acolo ne ducem.
Nu mai putem să renunțăm, acum.
- Sper, doar, să nu fi întârziat. - Da.
Vreți să cred că dv, căpitane von Trapp,
veți cânta la un concert ?
Va fi un spectacol mai presus de tot ce am visat vreodată.
Ca și dv, Herr Zeller, am și eu niște talente ascunse.
Da.
Iată programul.
Sunt trecute doar numele copiilor.
Scrie: "Familia Muzicală von Trapp",
iar eu sunt capul familiei von Trapp, nu-i așa ?
Și de ce purtați, toți, haine de călătorie ?
Sunt costumele noastre.
Aerul nopții nu le face bine copiilor la voce.
Bine, o mică întârziere în executarea ordinelor mele nu va fi ceva grav.
Prin urmare,
veți cânta.
Veți cânta toți.
Dar numai fiindcă așa vreau eu.
Voi demonstra că nimic nu s-a schimbat în Austria.
Iar după ce terminați de cântat,
dv, căpitane von Trapp, veți fi condus la Bremerhaven.
Acum, urcați-vă toți în mașină
și noi vom escorta până la festival Familia Muzicală von Trapp.
Nu avem nevoie de escortă.
Nevoie ? Este plăcerea mea, căpitane.
La urma urmei, nu vrem să vă pierdeți în mulțime.
Nu-i așa ?
Da.
Sol e-un ac cu ața lui
La e-o notă după sol
Si e-un ceai cu unt și gem
Un ceai cu unt și gem
Ceai cu gem Gem și unt
- Cu gem - A, B, C
- Cu gem - Do, re, mi
Ceai cu unt și gem
Cu unt și gem
Cu gem Cu gem
și unt
Compatrioți austrieci,
nu vă voi mai vedea, poate, mult timp.
Aș vrea să cânt, acum, pentru dv,
un cântec de dragoste.
Știu că și dv împărtășiți această dragoste.
Mă rog să nu o lăsați să moară nicicând.
Floare-de-colț
Mereu îmi dai binețe în zori
Mică și albă
Curată, scânteind
Pari fericită când mă vezi
Floare de nea
Fie să-nflorești
Și să crești veșnic
Floare-de-colț
Binecuvântată fie-n veci țara mea
Floare-de-colț
Floare...
Mică și albă
Curată, scânteind
Pari fericită când mă vezi
Floare de nea
Fie să-nflorești
Și să crești veșnic
Floare-de-colț
Binecuvântată fie-n veci țara mea
Cred că o să meargă.
O să vă simt lipsa, tuturor.
O să simt lipsa banilor pe care i-am fi putut face.
Vă mulțumesc, doamnelor și domnilor.
Competiția a ajuns la final,
dar încă nu cunoaștem câștigătorii.
Iar în timp ce juriul deliberează,
mi s-a permis să vă ofer un bis.
Aceasta este ultima dată când familia von Trapp
mai cântă împreună, mult timp de-acum înainte.
Chiar acum, oficialitățile așteaptă, în această sală,
să-l escorteze pe căpitan la noul său post de comandă,
în cadrul forțelor navale ale celui de-al Treilea Reich.
Deci, doamnelor și domnilor, din nou familia von Trapp,
pentru a-și lua rămas bun de la dumneavoastră.
Se-aude un dangăt trist Dinspre ceasul din hol
Și dinspre clopotele din turlă
Iar în camera copiilor O pasăre caraghioasă
Se tot ițește, spunând: "cucu"
Cucu
Toate ne spun cu regret
Dar ne obligă neînduplecat
Să ne luăm rămas bun
De la dumneavoastră
Rămas bun, cu bine Auf Wiedersehen, noapte bună
Ne pare rău că plecăm Și lăsăm priveliștea asta
Rămas bun, cu bine Auf Wiedersehen, adieu
Adieu, adieu Dtale și dtale și dtale
Rămas bun, cu bine Auf Wiedersehen, la revedere
Alunecăm, plutim
Ne grăbim, zburăm
Rămas bun, cu bine Auf Wiedersehen, la revedere
Soarele s-a culcat Și trebuie să mă culc și eu
La revedere
Doamnelor și domnilor, am aici hotărârea juriului.
Vom începe cu premiul al treilea.
Pentru această onoare, juriul a nominalizat-o
pe prima solistă a corului Bisericii Sfânta Agatha, din Murback.
Fräulein Schweiger.
Premiul al doilea revine Cvintetului Toby Reiser.
Premiul întâi, cea mai înaltă onoare din toată Austria,
revine Familiei Muzicale von Trapp.
Familia von Trapp.
Au plecat !
Veniți cu mine.
Repede, repede.
Știu un loc unde vă puteți ascunde.
Încet, încet.
Deschideți poarta.
Bună seara.
Grăbește-te, femeie.
Doi oameni acolo.
Șase dintre voi asigurați curtea.
Voi doi, pe coridor.
Maică Stareță, nu ne-am dat seama în ce primejdie punem mănăstirea.
Nu, Maria, ați făcut bine că ați venit aici.
Ne gândeam să împrumutăm mașina dv.
Mașina noastră nu vă mai este de folos.
Am ascultat la radio.
Tocmai au închis granițele.
Bine, dacă granițele sunt închise,
vom urca dealurile cu mașina și vom traversa munții pe jos.
- Copiii... - Îi vom ajuta noi.
Eu pot fără ajutor, tată.
Maria.
Nu vei fi singură. Tine minte:
"îmi ridic ochii spre munți, de unde-mi va veni ajutorul".
Da, Maică.
- Mi-e frică. - Și mie.
Dumnezeu să fie cu voi.
- Mamă. - Da ?
N-ar fi bine să cântăm despre lucrurile noastre favorite ?
Nu, draga mea. De data asta nu ar fi bine.
Trebuie să facem foarte multă liniște. Ține-te bine de mine.
Să încercăm pe acoperiș.
Rolfe, te rog.
Nu, așteaptă.
Maria.
Copii.
Pe dumneavoastră vă vrem, nu pe ei.
Pune arma jos.
Nicio mișcare, sau trag.
Ești doar un copil.
- Nu ești cu adevărat de-al lor. - Rămâneți pe loc.
Vino cu noi.
Până nu e prea târziu.
Niciun pas în plus. Vă ucid.
- Dă-mi mie asta, Rolfe. - M-ați auzit ?
Vă ucid.
Rolfe.
Nu vei fi niciodată ca ei.
Locotenente !
Sunt aici !
Sunt aici, locotenente !
Maică Stareță.
Am păcătuit.
Și eu, Maică Stareță.
Ce păcat ați făcut, fiicele mele ?
Un vis care-ți va cere
Toată dragostea pe care-o poți da
În fiecare zi din viața ta
Cât timp vei trăi
Urcă fiece munte
Treci fiece apă
Urmează fiece curcubeu
Până îți găsești
Visul